Slutt å gråte!
Hva er galt? Hva skjedde?
Hun bare later som. Hun begynte da hun hørte bilen din.
Si til mamma hvorfor du gråter, Duke.
Jeg må snakke med deg, mamma!
Slutt å gråte, ellers banker jeg deg!
- Frankie! - Mamma!
- Hva er det? - Harvey gjorde Paisley gravid.
- Hva? - Hun tror hun er gravid.
Og hun hadde sex med Harvey!
- Mamma! - Harvey? Æsj.
Hallo? Hei, Sam.
- Hvem er det? - Sam.
Ja. Alle er velkommen.
Flott. Når som helst.
Ha det, vennen.
- Kan noen bære noe? - Jeg kan, teknisk sett.
Max? Du suger, Max.
- Jeg hjelper deg, mamma. - Nei, sitt og ha en morsom tur.
Når mamma spør om noen kan hjelpe, mener hun aldri deg, Duke.
Det stemmer, Frankie.
Totempæler! Canada.
- Hallo. - Hei, onkel Lester.
- Hallo. - Hei, tante Jarita.
- Hallo. - Hei.
- Hallo. - Hallo.
- Fint å se deg. Kom inn. - Takk.
Jeg må gråte.
Nei da, ikke vær dum. Det er så fint å ha dere her.
Vent, vent. Er dette virkelig Frankie?
Jeg er meg, ja.
- Er hun ikke høy? - Jo.
- Øretelefoner, Max. - Mamma.
Nei da, la henne ha musikken sin.
- Kom, vennen! - Det er frekt.
Kom igjen.
Beklager hodetelefonene. Jeg skal ta dem av.
Nei da, kjære deg. Det er musikken din.
Jeg vokste opp i Liverpool. Vi så The Beatles to ganger i uken.
- Er det sant? - Ja.
Jeg klinte litt med John, til og med, uten at det angår deg.
Jeg satte på platene, stengte døren til rommet for moren min, -
- og om jeg kunne hatt slike på hodet, ville jeg hatt det. Så det er greit.
Takk.
Bli her, du.
Jeg henter mat til deg, du trenger ikke komme ned.
Kos deg alene.
Ha det, vennen.
Hva skjedde med John Lennon?
- Lagde du alle disse stolene? - Ja. Og bordet.
Og taket over deg og gulvet under deg.
- Lagde du alt? - Ja.
Jeg vil lære å gjøre det.
- Flytt hit og bli lærlingen min. - Jeg ville gjort det på et blunk!
Vel, man...
Man kan ikke ha en lærling om man ikke kan gjøre det selv.
Hendene mine nekter meg det. Sånn er livet.
Du bygger det.
Så blir du gammel.
Og så dør du i det.
Frankie!
- Hvordan er helsen til Jarita? - Hun har det greit.
Fjoråret var tøft. Dette har vært et godt år.
Bra. Hun ser flott ut.
Du ser grei ut.
- Hvordan har moren din det? - Helt ok.
Kunne hun ikke bli med?
Hun...
Jeg sa ikke at jeg dro, Lester.
Jeg bare... sa ikke noe.
Du sa det ikke til henne!
Det er fantastisk. Å, Sam.
Om bare jeg hadde hatt motet til å ikke fortelle Phil noe.
- Det ville ha spart meg mye smerte. - Ja.
Men lov meg å sette søsteren min på et fly hit før året er omme.
Ok, jeg lover.
Nei, nei. Lov meg det, Sam. Send henne hit for å besøke meg.
Bare henne. Jeg kan takle henne. Men lov meg det.
Jeg gjør det, Lester. Jeg lover.
Jeg gjør det. Greit.
Kom hit, din lille drittsekk!
Frankie!
Hei.
Jeg vil bo på den stranden.
- Trist dame-stranden. - Hva? Sanddame?
- Trist dame-stranden. Trist. - Hvorfor kalles den det?
I følge historien skjedde det på 1800-tallet.
En dame gikk til den stranden.
Hun så ut over vannet en lang stund. Så stilte hun seg foran toget-
-og tok livet av seg selv.
- Herregud. - Er det virkelig?
De kalte opp stranden etter henne. Toget kuttet henne i to.
- Ti still, Jarita. - Jeg vil høre om den triste damen.
- Hvorfor gjorde hun det? - Ingen vet. Ingen vet navnet hennes.
- Ingen vet hvor hun kom fra. - Jøss.
- Sprøtt. - Det synes jeg også.
- Tante Jarita kjente John Lennon. - Hva?
- Seriøst? - Litt, så.
Jeg tror alle i Liverpool kjente en "Beatle" da.
Hvordan var Liverpool?
Det var et grått og sørgelig sted.
Og det var veldig morsomt for barn.
Jeg husker en dag vi ble tatt med ut på tur.
Det var jeg, bestemor Phyllis, min avdøde bror Donal og Marion.
- Vi ble... - Hvem er Marion?
Marion. Søsteren min, Marion.
- Hvilken søster Marion? - Min søster Marion.
Det var meg, moren din, Donal og Marion, den yngste.
Jeg forstår ikke, Lester. Mamma hadde deg og en bror til.
Nei, kjære deg. Marion var der.
Vi var fire. To jenter, to gutter. Til Donal døde.
- Lester, Lester. - Jeg forstår ikke.
Jøss, skjøt jeg paven til kvelds?
Moren din og jeg har en søster, Sam.
- Hvor da? - Da hun var 17, satte de henne...
Hun var mentalt ustabil, som de sier.
- Du vet. - Nei, det vet jeg ikke.
Jeg har ikke hørt noe om henne etter at de satte henne der.
Hva skjer?
Moren din har en tante Marion som hun ikke visste om, -
-for moren hennes fortalte det ikke.
Hun levde hele sitt voksne liv på mentalsykehus.
- Jarita. - Da må jo vi fortelle dem det!
Phyllis sa det aldri til henne, og se på henne nå.
Pokkers familiehemmeligheter. De er som gift. La dem få høre det.
Mamma.
Hun kommer seg nok straks.
Spis opp.
- Ikke la maten bli kald. - Kom igjen. Spis.
Nå har du gjort det.
- Hei. - Jeg er så sint, Frankie.
- Jeg er sint på moren min. - Hvorfor det?
Fordi jeg fant ut at jeg har en tante jeg aldri har visst om.
Hun er sikkert 80, om hun er i live.
Hva så? Vet du hva?
Jeg har en onkel. Broren din. Marion?
Jeg ser ham aldri. Jeg ser aldri søskenbarnet mitt, Dormin.
Familier går i oppløsning. Sånn er det bare.
Hvor ofte ser jeg min egen far? Hvordan tror du det føles for meg?
- Faren din er... - Det blåser jeg i.
Ja da, jeg skjønner det. Jeg bare sier...
Familie er bare noe piss. Alle blir alene til slutt uansett.
Du vet like godt som jeg at det fins mange familier-
- der foreldrene holder sammen, og alle lider.
Vel, det gjorde ikke dere, og vi lider alle sammen.
Er det sånn du føler det? Tror du at vi alle lider?
Ikke hele tiden, mamma. Ikke gjør det til en stor greie.
Det går bra. Jeg bare sier-
- at om du vil være sint på moren din, fører det til dette. Så slapp av.
Ikke ta det ille opp, mamma.
Men det er din feil at Harvey ligger med Paisley.
Du lar ham ikke sove på rommet mitt, men moren til Paisley tillater det!
- Hei. - Hei.
- Beklager. - Det går bra.
Kom inn.
Dette er alt jeg klarte å finne.
Der er moren din.
Og her er Marion og pappa.
Hun er omtrent fem år der.
Og Marion. Hun er 16 år på dette bildet.
Dette er navnet på og nummeret til stedet.
Jeg regner ikke med at nummeret virker nå, men det er noe å gå på.
Ja, jeg...
Jeg kan vel google det.
Jeg er lei for det, Sam. Jeg trodde moren din hadde sagt det.
Tenker du på henne noen gang?
Møtte du aldri besteforeldrene dine?
- Nei. De døde så unge. - Ja, de gjorde det.
Etter at Donal døde, sa vi aldri navnet hans igjen.
Og da Marion ble uhåndterbar, sendte de henne bort.
Så giftet moren din seg med en jødisk mann.
Da ble hun stengt ute.
Jeg ble vel vant til det.
Jeg legger dette her, så ses vi i morgen.
Sov godt, ok?
Hvorfor må vi gå på et pokkers museum?
Fordi dere burde lære noe om steder dere besøker.
Og når man besøker eldre mennesker, -
- er det fint å gi dem en pause dagen etter ankomst, -
-for vi er slitsomme.
Jeg ble overført til deg. Kjenner du til det?
Eller må jeg...? Ok.
Jeg vil gjerne ringe England, -
- men mobilen min sier at jeg ikke kan ringe internasjonalt.
Men jeg er i Canada, og mobilen min er fra USA.
Ja, jeg vil gjerne at du skal hjelpe meg med å få ringt England.
Nei, nei, ikke hjemmefra. Herfra.
Med mindre du vil ha nummeret til stedet, -
- så du kan finne ut om den gale tanten min er død, -
-og så si fra til meg. Ikke?
Dette er flotte eksempler på husholdningsutstyr-
- som ble brukt blant de ulike kyststammene.
Her har vi en totempæl.
Totempæler brukes til ulike ting, men mest til å markere hjem.
De viste hvilke familier som bodde i husene og historiene deres.
Denne familien representerer havets høvding, -
-det betyr rikdom og vekst.
Dette var et velstående hus å besøke.
Dere tok dette fra folket mitt!
Alt dette tilhører familien min!
Den stolen tilhørte bestemoren min.
- Denne masken... - Bestemødrene våre forsvinner.
Dette er arven vår.
La oss gå videre.
Duke! Kom, vi drar.
Knepet er å sette nettet der han vil gå.
De er for smarte til å bli fanget.
Du kan bare fange dem ved å fortelle dem framtiden.
Ser du ham? Vent, vent.
Der, ja. Der! Nesten, Frankie.
- Pokker, jeg hadde den. - Prøv igjen.
Jeg fanget litt flott tang.
Vi burde beholde det.
Det verste er å se alle vennene mine bli smartere.
- Jeg er så dum. - Hør her.
Er det noe dumme folk er gode på, er det å gjenkjenne andre dumme folk.
Tro meg, du er ikke en av dem.
- Jeg føler meg dum. - Det er fordi du er bevisst.
Du begynner å se-
- hvilken stor verden du bor i, og du føler deg liten.
Det går bra. Du venner deg til det.
Ja. Ser du ham?
Der, ja. Der! Nesten, Frankie.
- Mann Institute. Kan jeg hjelpe deg? - Hei. Ja. Jeg ringer...
Beklager. Jeg er nervøs.
Jeg vet ikke hvorfor.
Jeg har en tante, Marion Darby, som ble plassert hos dere.
Det hette Rosewood den gangen, og hun var 17 år.
Besteforeldrene mine satte henne der på 40-tallet.
Jeg fant nettopp ut at hun fantes. Det visste jeg aldri.
Jeg prøver bare å finne henne.
Hva er årsaken til det? Hva vil du ha?
- Altså... Hva heter du? - Jeg er Letty.
Jeg er Sam.
Hør her, Letty. Jeg vil ikke ha noe.
Jeg bare visste ikke at jeg hadde en tante.
Moren min sa ikke noe. De bare satte henne bort, -
- lot henne være der og glemte henne.
Jeg vet ærlig talt ikke hvorfor jeg ringer.
Jeg har tre barn og jobber.
Jeg har en mor som er en fulltidsjobb å høre på.
Jeg vil bare vite om noen trenger meg der borte.
Eller noe slikt. Jeg vet ikke, Letty. Skal jeg bare legge på nå?
Vet du hva? Ring meg i morgen, så finner jeg noe til deg.
Ok. Flott. Tusen takk, Letty.
Hvordan var det?
Han var elendig på å kysse og sluttet aldri å snakke.
- Han var gørrkjedelig! - Herregud.
Duke! Kom hit!
Nå har du vært alene lenge nok.
Ok, de går den veien. Nå, Frankie!
Ja, du fikk ham! Du fikk ham! Godt gjort!
- Jeg tror de fikk en fisk. - Mamma! Jeg fikk en jævla fisk!
- Frankie! - Middag!
Frankie fanget middag!
Fantastisk!
Herregud! Jeg tok på den.
Jøss, det dufter deilig.
Jeg spiser den fra pannen.
Bort med deg! Det er ingenting nå. Den trenger minst 20 minutter til.
Nei, jeg skal spise den nå!
De har jeg sett et sted.
- Her. - Caladium.
De får navn etter mineralet i jorden som gir dem den fargen.
De vokste over hele bukten før, som viltvoksende busker.
Men det er ikke noen igjen.
Dette er de siste jeg så.
De har vært døde i vasen i to år.
- Hvor ble de av? - Vel... biene.
Det er ingen bier igjen, så blomstene forsvinner.
Når de blir til støv, er det over.
Det er Letty.
Hei, Letty. Det er Sam fra i går.
- Hei, Sam. - Hei.
Beklager at jeg var så reservert da du ringte, Sam.
Folk blir ofte etterlatt her i flere år, -
- og når fjern familie kommer og snuser, -
- er det ofte av dårlige grunner. Forstår du?
Ja visst.
Din tante Marion døde i 1983.
- Da gikk jeg på high school. - Jeg er lei for det, Sam.
Er det noe annet du kan fortelle meg om henne?
Jeg kjente henne ikke, -
- og det meste av staben som var der da, er borte nå.
Jeg spurte fyren som har vasket her lenge, men han husket henne ikke.
Alle glemte henne, altså?
Du gjorde ikke det.
Hvordan kan en glemme noen en aldri kjente?
Jeg er lei for det, Sam.
- Skal jeg sende deg mappen hennes? - Nei, den bør være der.
Noen andre kan komme og se etter henne.
Alt skal bli digitalt, så vi vil nok kaste den.
Ok, kast den, da.
Men om du gir meg adressen din, kan jeg sende den.
Nei. Det går bra. Kast den.
Og... Takk, Letty.
- Tusen takk. - Greit, kjære deg.
- Vær så god, vennen. - Takk.
- Fant du ut noe? - Ja.
- Søsteren din er død. - Mamma!
Jeg trodde alle fortalte alle alt nå.
Hva er det? La ham få høre det. Ikke sant, Jarita?
Å, Sam.
Du må gi meg fem år til.
Du er fabelaktig! Kjære vene, hvorfor ler jeg?
Herregud.
- Hvorfor ler jeg? - Du må.
Fordi du må.
- Når døde hun, Sam? - I 1983, visstnok.
1983?
- Det er året da vi flyttet hit. - Ja.
Du tror vel ikke...?
Nei, hysj.
Hva er det?
Da vi flyttet ut hit, -
- syntes Lester at han så et spøkelse iblant.
Kanskje det var Marion som hjemsøkte meg.
Kanskje det.
- Nifst. - Jeg fortjente vel det.
Ja, Lester, det fortjente du.
Kan vi dra tilbake hit til sommeren, mamma?
- Virkelig? - Ja. Jeg elsker dette stedet.
- Vennen min... - Nei, mamma.
Ok.
Har dere skrevet testamente? Jeg bare spør.
- Herregud, mamma. - Ja.
Har dere?
- Fortell. - Du må kanskje vente.
- Poeng. - Et poeng, ja visst.
- Skål. - Skål, alle sammen.
- Skål. - Skål.
Neste gang dere kommer, tar vi litt betalt.
- Ikke glem å skrive til oss. - Har dere epost?
Nei, du må lære å bruke blyant.
Frankie! Sånn...
Dette er stolene.
Jeg ville lage et sett, så jeg lagde for en gangs skyld et mønster.
Om du kan lære deg selv å arbeide med treverk, -
-kan du bruke disse.
Da kan du lage eksakt samme stoler som vi har her.
Det er som en oppskrift.
Duke?
Kjære deg.
Hei.
Jeg vet ikke om du er her nå, om du er virkelig, -
-om jeg fant deg på, om du er død, -
- om du er den triste damen eller tante Marion.
Men jeg har med blomster til deg.
Og jeg ville bare si at jeg håper du har det bra, -
- og at du kan slutte å være trist, og at du føler deg bedre.
Og jeg er ikke redd for deg.
Takk.
Duke! Kom, vi drar.
Kom!
- Nei da, jeg tar den. - Virkelig?
Takk.
- Hallo! - Hei.
- Hallo? - Hei, mamma.
Hei.
Hvor har dere vært?
Hvor kommer dere fra?
Vi dro til White Rock for å besøke Lester og Jarita.
- Dro dere til broren min? - Ja, mamma.
Vi var der i tre dager. Det var fantastisk.
Tekst: Eivor Bekkhus www.sdimedia.com